PLAN FOR CULTURE

STRIP LAB škola stripa - ART ZA KVART
2024-11-05 08:00 - 2025-06-10 17:00 (Europe/Zagreb) | ZAGREB
Hrvatski školski muzej predstavlja projekt ART ZA KVART kojim uvodi nove radionice za velike i male! Radionice će se održavati utorkom, četvrtkom i subotom tijekom školske godine 2024./2025., a polaznicima će nuditi mogućnosti kreativnog razvoja i izražavanja kroz zanimljive i raznolike teme radionica kao i tehnike koje će se na radionicama koristiti.
Radionice namijenjene mladima – STRIP LAB – škola stripa
Hrvatski školski muzej u suradnji sa Zdenkom Mikšom, mag. educ .art., u projektu ART ZA KVART, organizira školu stripa „Strip lab“ namijenjenu djeci od 10 do 14 godina. Škola stripa provodi se tijekom školske godine 2024./2025. kroz 28 radionica koje su osmišljene za djecu koja žele istražiti fascinantan svijet stripa. Program započinje uvodom u povijest stripa, gdje se polaznici upoznaju sa stripovima i autorima koji su oblikovali ovaj medij. Kroz interaktivna predavanja i analizu poznatih stripova, djeca će razviti dublje razumijevanje o evoluciji i raznolikosti stripovskih žanrova. Polaznici će imati priliku upoznati se s ikoničnim i suvremenim stripovima, raznolikim žanrovima i stilovima te osnovama pripovijedanja i crtanja. Kroz praktične vježbe, djeca će razvijati svoju kreativnost te crtačke vještine. Radionica će također omogućiti djeci da razviju vlastite likove i priče te stvore i ilustriraju svoje unikatne stripove. Završetkom programa organizirat će se izložba radova polaznika uz dodjelu diploma.

INSPIRATIVNI STUDIO – ART ZA KVART
2024-11-14 08:00 - 2025-06-12 17:00 | ZAGREB
Hrvatski školski muzej predstavlja projekt ART ZA KVART kojim uvodi nove radionice za velike i male! Radionice će se održavati utorkom, četvrtkom i subotom tijekom školske godine 2024./2025., a polaznicima će nuditi mogućnosti kreativnog razvoja i izražavanja kroz zanimljive i raznolike teme radionica kao i tehnike koje će se na radionicama koristiti.
Radionice namijenjene maladima i odraslima – INSPIRATIVNI STUDIO
Hrvatski školski muzej u suradnji s Petrom Kovačić, mag. educ. art., u projektu ART ZA KVART, organizira likovno-pedagoški program INSPIRATIVNI STUDIO kojemu je cilj omogućiti sugrađanima učenje i kvalitetno provođenje slobodnog vremena. Program obuhvaća tri ciklusa likovnih radionica različitih sadržaja za poticanje kreativnosti koji polaze iz životnog iskustva, a koristit će se terapijski učinak umjetnosti. Kroz upoznavanje i istraživanje bogatih muzejskih zbirki Hrvatskog školskog muzeja ovi programi potaknut će interakciju polaznika, razmjenu iskustava i dojmova uz usvajanje novih znanja i vještina.

Prvo desetljeće Šarenih slagalica prijateljstva i zanimljive radionice!
2025-04-01 10:00 - 2025-04-24 18:00 | ZAGREB
Izložba „Prvo desetljeće Šarenih slagalica prijateljstva“ predstavlja krunu dugogodišnje suradnje Hrvatskog školskog muzeja i Centra ua autizam Zagreb koja je od početka imala za cilj omogućiti djeci i mladima s autizmom pristup kulturnim sadržajima kroz prilagođene, ali raznovrsne muzejske aktivnosti.
Pozivamo i Vas da nam se pridružite na radionicama koje uz izložbu organiziramo s Učeničkom zadrugom „Grana“: Radionica izrade igračaka „Igrajmo se kao nekad“ koja će se održati u četvrtak 10. travnja u 10 sati, a namijenjena je učenicima od 1. do 4. razreda osnovne škole te radionicu izrade sapuna „Miomirisne slagalice prijateljstva“ koja će se održati na Dan planeta Zemlje, 22. travnja u 10 sati. Obje radionice su besplatne i održat će se u galeriji Muzeja.

Pasionska baština 2025.
2025-04-07 08:00 - 2025-04-30 17:00 | Knjižnica Marije Jurić Zagorke, Krvavi most 2, Zagreb, Croatia (Local Name: Hrvatska)
Povodom 34. Svečanosti Pasionske baštine u Knjižnici Marije Jurić Zagorke održat će se izložba akademskog slikara Mihaela Kolarića.

Young SPOTs: Ana Orlić, “Miopija”, 11. – 23. 4. 2025.
2025-04-11 19:00 - 2025-04-23 20:00 | Galerija Spot, Ulica Gjure Čanića 6, Zagreb, 10000 Zagreb, Croatia (Local Name: Hrvatska)
Galerija Spot i Ured za fotografiju pozivaju na otvorenje izložbe u sklopu programske linije Young SPOTs posvećene mladim autorima i autoricama. Otvorenje izložbe Miopija umjetnice Ane Orlić održat će se u petak, 11. 4. 2025. s početkom u 19:00 sati, a prilikom otvorenja zakazano je vodstvo i razgovor s autoricom. Izložba ostaje otvorena do 23. 4. 2025.
“Oslanjamo se na vidne organe kao glavni perceptivni alat, no percepcija i interpretacija vizualnog svijeta nisu isključivo vezane uz fizičku sposobnost vida, već uključuju i druge osjetilne i kognitivne procese. Toga su posebno svjesne osobe slabijeg vida, primjerice one s miopijom, koja se medicinski klasificira kao refrakcijska pogreška oka. Zbog nemogućnosti pravilnog fokusiranja svjetlosti koja ulazi u oko, vid na daljinu postaje zamućen, što može izazvati osjećaj izoliranosti i dezorijentacije. Istovremeno, druga osjetila postupno se izoštravaju, pridonoseći drugačijoj percepciji okoline i snažnijem mentalnom vizualnom svijetu (mind’s eye).
Potaknuta recentnim obiteljskim iskustvom, Ana Orlić stvara seriju fotografija kao način suočavanja s mogućnošću značajnog gubitka vida. Autorica u seriji Miopija predstavlja fotografije različitih formata, intuitivno nastalih u neposrednoj životnoj sredini, kojima iskazuje dvojnost pogleda i centralnu poziciju oka, barijere između vanjskog i unutrašnjeg svijeta. Ono vidljivo iskazano je direktnijim pristupom temi, poput prikaza leće na dlanu ili zamućenog autoportreta, dok se linija razdvajanja vidljivog i nevidljivog naglašava kroz česte prizore interijera i eksterijera, poglede “iznutra” usmjerene kroz barijeru staklene leće. Dojam slabovidnosti nadograđuje se motivima koji svojom teksturom naglašavaju taktilnost i time tvore prostor ispunjen osjećajem vizualnog dodira.
Autorica kroz svoje fotografije nastoji prenijeti osobno osjetilno iskustvo koje prelazi iz vidnog polja u unutrašnji psihološki prostor, preispitujući pritom osnovne pojmove vezane uz gledanje: što je pogled, a što gledanje? Kako se razgraničavaju zbilja, vidljivo i misaono? Koju ulogu u tome imaju vanjski i unutarnji prostor? Prema francuskom piscu Bernardu Noëlu, staviti nešto u sliku znači projicirati intimu na svijet, a objekt prikazan u mediju fotografije može se gledati kao lažna kopija stvarnosti ili dvoznačan predmet koji pripada dvjema dimenzijama – stvarnosti, iz koje je izvučen, i mentalnom prostoru, koji ga je preoblikovao u sebe”.
Sara Mikelić
Ana Orlić (Rijeka, 1992) završila je studij arhitekture na Arhitektonskom fakultetu u Ljubljani, u Sloveniji. Živi i radi kao arhitektica i fotografkinja u Rijeci, gdje trenutno pohađa poslijediplomski specijalistički studij Urbani studiji. Kroz Društvo arhitekata Rijeka razvija i vodi niz projekata koji se bave javnim prostorom, edukacijom i participacijom. Sudjelovala je na izložbama u Hrvatskoj, Sloveniji i Srbiji. Završila je školu umjetničke fotografije Drugi kadar u Zagrebu, tijekom koje nastaje serija fotografija Miopija.

Izložba je realizirana u sklopu programa Young SPOTs koji je sufinanciran sredstvima Ministarstva kulture i medija Republike Hrvatske i Grada Zagreba u okviru Javnog poziva za financiranje programa koji uključuju mlade umjetnike/ice.

Liam Ryan u Flori: Umbra Docet
2025-04-17 20:00 - 2025-04-28 22:00 | HDLUDU, Šetalište kralja Zvonimira 32, Dubrovnik
Ova izložba prikazuje portret Andrije Artukovića, a ja pozivam sve koji to žele da vandaliziraju njegov lik, da tom prirodnom reakcijom izraze svoje osjećaje o tadašnjem svijetu, ili o ovom današnjem. Ja ću osigurati uljne pastele, a vi radite što želite, unutar granica sigurnosti.
Ja sam iz Irske. Nažalost, moja zemlja – slobodna država (Saorstát Éireann), neutralna u Drugom svjetskom ratu – postala je po završetku rata utočište za ratne zločince i tranzitna točka gdje su se visokorangirani ratni zločinci i bjegunci skrivali na putu za Ameriku i druge destinacije.
Andrija Artuković bio je ministar unutarnjih poslova i pravosuđa u Nezavisnoj Državi Hrvatskoj (NDH) tijekom Drugog svjetskog rata. Potpisao je rasne zakone usmjerene protiv Srba, Židova i Roma te je bio odgovoran za uspostavu i rad koncentracijskih logora u NDH, u kojima je mučeno i ubijeno više od 100 000 ljudi.
Artuković je živio sa svojom obitelji u Rathgaru, predgrađu Dublina, kao slobodan čovjek. Nitko ga nije istražio – u Irsku je stigao s lažnom putovnicom, koju mu je pribavio glavni delegat švicarskih Franjevaca. Nije jasno jesu li irske obavještajne službe znale za njegov identitet pa je ova neutralna država tolerirala njegovu prisutnost, ili je došlo do greške u komunikaciji između Švicarske i Irske. Međutim, Artuković nije imao lice koje bi se lako zamijenilo s drugim. Prema mojim saznanjima, nikad se nije utvrdilo što se točno ovdje dogodilo, ali u svakom slučaju, to nam nikako ne ide na ponos.
Vilenjaci (leprechaun) koji nose zlato izruguju se njegovom pažljivo konstruiranom javnom imidžu, dok ovi drugi, sitni i servilni vilenjaci simboliziraju irsku državu i njezinu nedjelotvornost.
Ovu toleranciju za Artukovića – i druge zloglasne bjegunce poput Otta Skorzenyja i Pietra Mentena – povezujem s prešutnim prihvaćanjem zla i novim fašizmom koji se širi svijetom.
Od 2001. godine dio irske komercijalne zračne luke, Zračne luke Shannon, koristi se kao postaja za američke vojne zrakoplove. Američko ratno zrakoplovstvo ima vlastitu zonu u ovoj zračnoj luci, bez ikakvog nadzora ili uplitanja od strane irskih vlasti. Tko ili što se transportira kroz tu zračnu luku, što se tamo skladišti, ostaje tajna koju čuva američka država – ali, u najmanju ruku, to je tranzitna točka za transport oružja. Irci nagađaju da je riječ o tajnoj lokaciji za ispitivanje ljudi, gdje su se za vrijeme Busheve administracije primjenjivale metode mučenja – u zemlji koja se naziva neutralnom.
Posljednjih godina, u svjetlu strahotnih zbivanja u Gazi, ovakvo slobodno korištenje Zračne luke Shannon posebno je neoprostivo. A pod Donaldom Trumpom sve je moguće. Ako on počne poistovjećivati identitet Amerike s vlastitim identitetom, stvari bi mogle u trenu izmaknuti kontroli. Ovdje se zapravo radi o tzv. aneksiji uz suglasnost. Zračna luka Shannon u službi je SAD-a već 24 godine, što znači da će biti vrlo teško, ako ne i nemoguće, u skorije vrijeme promijeniti situaciju.
Ova izložba je protest i osvrt na činjenicu kako se zlo može tiho normalizirati.
Liam Ryan rođen je u Irskoj 1982.
Studirao je u Dublinu i Londonu. U Londonu je živio i radio punih 14 godina, nakon čega je dvije i pol godine proveo u Berlinu. Trenutačno živi u Irskoj, a radi na nekoliko dugoročnih projekata koji bi trebali biti dovršeni do kraja godine.
——————————————————————————————————–
engl
The show features a painting of Andrija Artuković, and I invite anyone who wishes to deface his image. This is a natural response, and I invite anyone to express their feelings about the world then or about the world today. I will supply oil pastels, but please do what you will, within the boundaries of practical safety.
I am from Ireland, and regrettably, my country—then the Irish Free State, neutral in WWII—was subsequently used by war criminals as a safe haven and as an identity-laundering stop-off point for high-ranking fugitives en route to the Americas and other destinations.
For the sake of anyone who is not Croatian: Artuković was the minister for Internal Affairs and Justice in occupied Yugoslavia, and he signed into being racial laws against Serbs, Jews, and Roma. He was responsible for the establishment and functioning of camps in Yugoslavia, in which 100,000 individuals suffered and were murdered.
From 1947 to 1948, Artuković lived with his family as a free man in Rathgar, Dublin, Ireland. He was not investigated. He arrived under a false passport, arranged by the general delegate of the Franciscans of Switzerland. It is not clear whether intelligence services did not reveal his identity, if his presence was tolerated in a neutral state, or if mistakes were made between Switzerland and Ireland. But he didn’t have a face that could easily be confused with anyone else’s. The exact scenario has not been officially defined, as far as I can gather, but by no means is this something to be proud of.
The leprechauns carrying gold make fun of that man’s narcissistic and overly fastidious projection of self-image. At the same time, the diminutive and obsequious leprechauns speak to the Irish state’s lack of proper agency.
I relate this tolerance of Artuković—and other infamous fugitives like Otto Skorzeny and Pieter Menten—to a quiet tolerance the state has for evil and a new fascism creeping into the world.
Since 2001, part of a commercial Irish airport, Shannon Airport, has been used by the American military as a stop-off point for their military aircraft. The U.S. Air Force has been allowed its own area on the airfield, with no oversight or interference from Irish authorities. Who or what is being transported through that airport, or stored there, is therefore an American secret—but at the very least, it is a transit point for weapons. For all the Irish people know, it could have been used as a military interrogation black site when torture was employed during the Bush administration, in a country that claims neutrality.
In recent years, in light of the atrocity in Gaza, the free use of Shannon is especially inexcusable. Under Donald Trump, anything could happen. If he comes to self-identify with America itself, things could turn on a dime. This is annexation by consent, and after 24 years of Shannon being in service to the U.S., it would be very difficult, if not impossible, for arrangements to abruptly change anytime soon.
This show is a protest and an observation on how evil can quietly be normalized.
Liam Ryan was born in Ireland in 1982.
He studied in Dublin & also in London. He lived & worked in London for 14 years & after that in Berlin for 2.5 years. Currently he lives in Ireland & is working on several different long term projects due for completion this year.
